HOWARD PHILLIPS LOVECRAFT 20 AUGUST 1890-15 MARS 1937
"Rå forfatter av skrekklitteratur."
"Den overlegent beste."
Elizabeth Keller
"Patrick hadde en vag følelse av at noe var i ferd med å skje.
Hvordan skulle han fortelle om de onde tingene som fantes overalt?
I eteren, og i hvert eneste støvkorn.
Patrick hadde alltid sett disse tingene,
og det hadde alltid virket som om det kun var han som kjente til dem.
På den syvende kvelden sanset han deres nært forestående ankomst.
Noe i skumringens bris hadde hvisket: 'I kveld skjer det.'
Da moren hans åpnet døren dagen etter, var det ingenting der.
Sporene etter Patrick Willam Wards urin førte til et tomt skap,
som badet i mørket fra hans siste natt.
- Slutt." - Oi... Jøye meg.
- På'n igjen... - En av dine beste.
- Det sier du alltid, mamma. - Denne gangen mener jeg det.
- Mener du det? - Jeg ble fascinert, fengslet og redd.
- Det var som... - Lovecraft, ja. For likt, eller?
- Nei da. - Jeg har ikke funnet min stil ennå.
Som at det var problemet... Søsteren min er et misfoster.
- Kom med noe nytt. - Beth, jeg fatter ikke
hvorfor du bruker tid på å skrive historier
- som ender med piss på teppet. - Du forstår ikke.
- Hva skal historiene bety? - De skal være skumle.
Det er skummelt å ha deg som søster. Lykke til på guttefronten.
- Slutt, Vera. - Jeg snakker ikke fransk.
- Fortsett med skrivingen, Beth. - Hva om jeg ikke er god nok?
- Det er du. - Det sier du fordi du er moren min.
Hva er det?
Hva faen?
Greit, kompis...
- Bravo, Vera. Veldig sofistikert. - Ikke snakk fransk, mamma.
Jo da, den er grønn og alle liker den. Nei.
Bare hyggelig.
Litt av en klassisk bil dere har.
- Mamma og jeg elsker gamle ting. - Er dere bare på gjennomreise?
Vi flytter hit. Vi skal bo i tante Clarisses hus.
Bor hun i traktene?
Jeg vet ikke helt. Hun er død.
Hun var mammas kusines svigerinne eller noe.
Å, Clarisse Jourdan. Den sprø franske dama ute på prærien?
Faen! Nå kommer det til å lukte neglelakk her i en uke.
Hold et øye med butikken, miss Jourdan.
Jeg heter Keller.
SKREKKBØKER
FAMILIEDRAPSMANN SLÅR TIL FOR FEMTE GANG!
Hva gjør du? Hva er det?
- En historie du sikkert ikke liker. - Hvordan vet du det?
Er det ingen her?
- Gud, det stinker. - Hun kommer snart.
Gud, jeg ser forferdelig ut...
- Hva handler saken om? - En fyr som bryter seg inn hos folk.
Dreper foreldrene, men skåner alltid døtrene, som er på din alder.
Og?
Han blir i huset med henne og foreldrenes lik.
- Det diktet du opp. - Jenter!
Kom igjen.
Herregud, det er jo Rob Zombies hus.
- Hun kommer til å like det. - Det er ikke så ille.
Det er som en utvidet hjerne.
- Du kødder... - Soverommene er i overetasjen.
- Det lukter gamle damer her. - Det lukter mugg.
Jeg sa jo det.
Se på alle dukkene.
Jeg fikk aldri lov til å leke med dem.
Hva var greia hennes?
- Funker det? - Niks!
Bingo!
Når skal du slutte med snobberiet og heller bruke en laptop?
- Aldri. - Det ser ut som et loppemarked her.
- Kjøpte hun alt til seg selv? - Gamle damer elsker sånt skrot.
- Et hemmelig rom. - Hva?
Speilet skjuler et hemmelig rom. Jeg har lest om dem.
Det må finnes en hemmelig knapp et sted.
Herregud!
- Liker du det? - Nei!
- Vera, vær forsiktig. - Hvorfor kjøper man sånt?
Det var tante Clarisse, kjære.
Hva er det, vennen?
Elskling? Beth?
Det går bra...
Vennen, selvfølgelig går det bra. Det er derfor du er så blek.
- Hva er det med henne? - Ingenting. Hun er som deg nå.
- Flott. Litt av en timing. - Vera!
- Går det bra med henne? - Jaså, så nå spør du?
- Du kunne hjulpet henne. - Hvorfor det? Du var jo der.
Jeg fatter ikke hvorfor hun skriver om sånt når hun ikke tåler å se blod.
Hun har flyskrekk, redd for gutter, redd for sin egen jækla skygge...
Du aner ikke hva jeg fant her om dagen.
Ikke skap deg, Vera.
Et intervju med henne. Flere sider, skrevet som at det var i et blad.
Hun hadde diktet det opp. Hun var en kjent forfatter,
og en journalist stilte masse spørsmål om bøkene hennes.
Hun må komme ned på jorden.
Godt du er glad i søsteren din tross alt.
Jeg vet du er sur fordi du måtte dra fra kjæresten din.
Og slutt å sminke deg.
Dra til helvete, din jævla...
Jeg vet at du er mer glad i henne!
Beth, Beth... Jævla Beth!
Faen heller...
Mamma! Hvor vil du ha den antikke lampen din?
- Jeg er oppe! - Med yndlingsforfatteren din.
- Hvor vil du ha den antikke lampen? - På rommet ditt.
- Hørte du hva jeg sa? - Ja!
Vær forsiktig med døren.
Koser du deg i sengen min, eller?
Dette er ditt. Dette også.
Ikke sleng Cthulhu-dritten din på rommet mitt. Ta det vekk.
Hadde du dødd av å være litt hyggeligere?
Kanskje.
Du er så utålelig.
Ikke min.
Det er et gammelt hus.
Mamma, dette er mitt rom! Gå og hjelp Lovecraft jr. i stedet.
Skru ned lyden!
Jane? Hva?
Hallo? Jane, jeg kan ikke høre deg.
Mamma?
Nei!
Han vil bare leke med dukkene.
Ikke se på meg.
Hør på meg, Beth. Du må komme deg vekk herfra.
Flykt, elskling. Løp!
Nei!
Mamma!
Beth, elskling. Kom her. Det er ingen fare.
Ingen fare.
Alt er bra.
- Jeg var i kjelleren... - Jeg vet det.
- Med Vera. - Det er over nå.
- Det føltes så virkelig. - Men det er lenge siden, Beth.
Det er en vakker morgen her på CO-1.
Len deg tilbake og nyt Chicagos klassiske radiokanal.
- Ja? - Det er Jerry.
Hun kan dessverre ikke ta telefonen. Jeg ber henne ringe deg opp.
Salgstallene er femdoblet. Skriver hun?
- Ja visst, selvfølgelig. - Alle sammen kommer i kveld.
Jeg skal fortelle det. Jeg forteller det nå.
Hele forlaget kommer. Salgstallene er skyhøye.
- De forguder deg. - De forguder salgstallene.
- Vil du ikke vite det? - Jeg hater tall.
Men de er enorme.
Og de elsker deg.
Ja, hei. Nei, jeg fortalte det nettopp.
Kveldens gjest har blitt omtalt som skrekkens mester.
Hennes seneste bok heter "Incident in a Ghost Land".
Etter kun to uker topper den bestselgerlisten.
Vi er svært glade for å ha henne her, da hun sjelden viser seg på TV.
Elizabeth Keller.
- Det er en fornøyelse å møte deg. - I like måte, Eve.
"Incident in a Ghost Land" er din mest personlige bok så langt.
- En slags hyllest til familien din. - Det stemmer.
Hva skjedde meg deg og søsteren din da dere var tenåringer?
- Spør du om boken er selvbiografisk? - Alt virker så ekte.
Detaljene er så virkelige.
Spørsmålet er vel hvorfor du skrev den?
- For ikke å miste forstanden. - Virkelig?
- Finnes det noen bedre grunn? - Nei.
Hun gnålte bare om Vera og meg, så jeg gikk i forsvar.
Alle må ha merket det.
Så ille er det ikke. Du styrte showet på din egen mystiske måte.
Det sier du bare fordi du er min største fan.
Faen, du har rett.
Jeg bærer Harlequin til sengs. Skal du virkelig se det en gang til?
Lær fra sønnen din. Se så mye han bryr seg.
- Han skal vel ikke sove med denne? - Hvorfor ikke? Han elsker drakten.
Jeg sa jo at de elsker deg.
Hallo?
- Hallo? - Beth, du må komme tilbake!
- Vera? - Kom tilbake!
- Er mamma der? - De er i huset!
- Vera, hør på meg. - Hører du ikke hva jeg sier?
- Ikke la meg være alene, Beth! - Er mamma der?
Vera!
- Moren din er vel der? - Det må hun være.
Svar... Det er opptatt.
Greit, prøv igjen.
- Er du sikker på dette? - Kanskje det ikke er noe.
Det kan være en av vrangforestillingene hennes,
men mamma svarer ikke,
og jeg har drømmene igjen. Det er noe som ikke stemmer.
De skulle aldri blitt i huset. Vera burde legges inn på sykehuset.
- Greit, ring oss når du kommer frem. - Det skal jeg.
Pass på deg selv.
- Her? Er du sikker? - Ja.
Mamma?
Mamma!
Mamma?
Beth? Å, vennen! Hva gjør du her?
- Hvorfor sa du ikke noe? - Vera ringte i går.
Hun skrek, men så brøt det. Jeg ringte opp, men kom ikke gjennom.
Jeg visste ikke at hun hadde ringt. Hun ligger og hviler.
Som jeg har savnet deg.
- Du er så vakker. - Du har ikke forandret deg et dugg.
- Huset ser helt uforandret ut, mamma. - Tja...
Selv etter alle disse årene har du tante Clarisses innredning.
Nå er du urettferdig. Jeg solgte det meste.
Jaså?
Du aner ikke hva jeg fikk for det antikke leketøyet.
Nå kan jeg renovere hele huset.
- Fikk du ikke pengene jeg sendte? - Jo, så klart har jeg det.
Beth, jeg mente det ikke sånn.
Bare si fra om det ikke er nok.
Jeg vet ikke hvorfor jeg sa det. Du skjemmer meg bort allerede.
Jeg er datteren din og jeg har råd. Jeg skjemmer deg ikke bort.
- Vennen... - Unnskyld, jeg overreagerte.
Beth...
- Du er vel ikke sint på meg? - Hvorfor skulle jeg være det?
Jeg etterlot deg her, alene med Vera.
Beth, se på meg.
Du forlot meg ikke. Du hadde ditt eget liv å leve.
Forstår du? Tørk tårene nå. Flink jente.
Nå skåler vi.
Når begynte du å drikke bondetamp-øl?
Faen. Nøkkelen over døra!
- Låser du henne inne? - Nei, vennen. Hun gjør det.
Hun gjemmer nøkkelen der nede, så jeg lagde en kopi.
Vera? Vennen?
Gjemmer du deg?
Vera?
Førstehjelpsskrinet står i skapet til venstre.
Vera, hvor er du?
Vennen?
Førstehjelpsskrinet, Beth. Vera?
- Hjelp meg! - Mamma!
- Ta tak i benet hennes. - Nei!
Beth, raske på. Ta tak i benet hennes.
Det er ingen fare.
Bli med inn på rommet.
- Hjelp meg! - Ro deg ned, Vera.
- Det er ingen fare. - Hjelp meg!
Ro deg ned. Hent skrinet, Beth.
Se på meg. Det er over, vennen.
- Sånn ja, det er over nå. - Aldri mer... skade meg...
- Ingen kommer til å skade deg. - Søsteren min...
Beth?
- Jeg er her, Vera. - Hun ser deg.
Fortell om hva som inspirerte deg.
Det begynte da jeg tok mastergraden min ved Sorbonne.
Jeg besøkte en rekke gallerier i Paris,
og på et av de mindre galleriene var det en kunstutstilling...
La det ligge. Kom hit.
Det er slitsomt for deg, ikke sant?
Jeg vet det.
Hvordan takler du det, mamma?
Forrige uke fant jeg henne på rommet mitt,
bundet til radiatoren.
Hun skrek som...
Jeg måtte snu meg for å forsikre meg om at det ikke var andre der.
Hva kan jeg gjøre?
Du kan ikke gjøre noe, Beth.
Hun gjenopplever den natten om og om igjen.
Kom hit.
Det går bra.
HJELP MEG!!
Vera?
Har du tenkt å la meg dø alene?
Ikke? Ikke alene?
Du kommer ikke til å dø, Vera.
De lar meg betale for det... Og du er ikke der.
Så snart jeg beveger meg, brenner de meg. Om jeg skriker, så...
Vær så snill.
Jeg ber deg, fortell dem at jeg ikke er ei slem jente.
- Vera, hør her. - Jeg er lei meg om jeg krenket dem...
- Si at de må slutte å straffe meg. - Du gjorde ikke noe galt.
- Si til dem... - Det er ikke din skyld.
- De er her... - Vera, det er bare mamma.
Lastebilen...
Herregud...
Lastebilen...
Mamma?
Ha deg vekk!
- Er du våken allerede, vennen? - Ja.
Kom Eugene?
Det er så mye skrot i dette huset.
- Ga han deg regningen? - Jeg så ham ikke engang.
For en flott dag for en piknik.
Du dufter fremdeles som Beth. Jeg ble gal av den duften.
Hva snakker du om?
Jeg burde spist opp både deg og Vera, slik at dere aldri kunne forlate meg.
Slik at ingen gutter kunne komme i nærheten av jentene mine.
- Du har drukket nok nå, mamma. - Mine døtres kjøtt...
Nå babler du.
- Går det greit, mamma? - Herregud, jeg ser for jævlig ut.
Jeg vet ikke hvor du fikk talentet ditt fra.
Evnen til å skape dine egne verdener.
Ikke fra din idiot av en far, det er sikkert og visst.
- Gjør det fortsatt vondt? - Ingenting gjør vondt på ekte lenger.
- Du er fremdeles vakker, mamma. - Det jeg prøver å si, er...
...at "Incident in a Ghost Land" er din beste roman til nå.
- Har du lest den? - Selvfølgelig.
Den var så bra at jeg ble helt forfjamset.
- Jeg sendte den ikke, fordi... - Du er bedre enn Lovecraft.
Beth, jeg savner deg...
Du etterlot meg her... helt alene.
Vera...
Vera, det er ingen fare.
Det er ingen fare.
Vera, hva har du gjort?
Vera, se på meg. Det er ingen her.
Det er ingen her, Vera.
Hvor er nøkkelen?
Nei, nei, nei...
Vera...
Vera!
Hør på meg! Åpne døren!
Slutt!
Åpne døren! Vera, jeg ber deg! Vær så snill...
Mamma!
Mamma, hvor er nøkkelen?
Vera har fått et anfall og låst seg inne.
Hvor er nøkkelen til soverommet?
Det finnes ingen nøkkel, vennen.
Jeg ber deg!
Vera?
Ha deg vekk, din jævel!
Din jævla drittsekk!
Mamma, ring ambulansen! Vera!
Vera, bli der.
Det går bra. Sånn.
Ambulansen er på vei.
Jeg vet hvorfor du gjorde det.
Jeg vet hva du vil ha fra søsteren din.
Jeg venter på dem ved veien, ellers får de ikke øye på stien.
- Mamma? - Bli hos henne og vent på meg.
- Mamma, hva mente du? - Ikke hør på henne.
Vera, bli hos meg!
Bli hos meg.
Vera?
Jeg kan høre deg.
Vera, jeg kan høre deg. Vær så snill, bli hos meg.
Vi ødela søsteren din.
Nå er det din tur...
Mamma?
Mamma!
Vera?
Hva har du gjort med meg?
Forstår du nå, Beth?
Vera, hva har du gjort med meg?!
De ødela meg, og nå leker de med deg.
- Han valgte deg, Beth. - Du er psykopat!
- Si hva du gjorde! - Det er ikke meg! Slutt, Beth!
Våkne opp!
Ikke røm denne gangen, for en gangs skyld!
Prøv å akseptere virkeligheten. Kom tilbake!
Beth, du er fortsatt her.
Beth, hør på meg. Aksepter det som skjedde.
Du må bare innse sannheten.
- Mamma... - Hun kunne ikke gjøre noe.
Mamma døde, Beth. Ja, hun døde.
De drepte henne, Beth. Hun døde.
- Jeg er så lei for det. - Mamma...
Hun døde, Beth.
Du må gi slipp på henne.
Det er bare oss igjen.
Det er bare oss nå...
Er du tilbake?
Beth, er du tilbake?
Du snakket med dem som om de var virkelige.
Og med mamma.
Du så på meg som at jeg var gal. Du kunne ikke høre meg.
Du var borte. Jeg visste ikke hvordan jeg skulle få deg tilbake.
Jeg hater deg, Vera!
Jeg hater deg, jeg hater deg...
Opp med deg! Vi må gjemme oss!
Her inne. Det er en lek. Hun vil at vi gjemmer oss.
Hør på meg. Om han tar deg med opp...
...ikke rør deg, og ikke gråt. Uansett hva han gjør med deg.
Da er han mer varsom.
Forrige gang jeg sparket ham i benet, skadet han meg mer. Ikke gjør det.
Hør på meg. Om han tar deg med opp...
Uansett hva han gjør... Ikke rør deg, og ikke gråt.
Du er pen. Vil du være vennen min?
Vil du være venner? Jeg liker deg.
- Jeg elsker deg. - Du er pen.
- Ingen elsker deg. - Du er stygg.
Du er en jævla gris.
Jeg skal drepe deg.
Ingen elsker deg.
Vera!
- Nei! - Vent!
Vent!
Hold ut, vi skal hjelpe dere. Rolig nå.
Du rører henne ikke, for faen! Ikke kom nærmere. Hold dere unna!
- Hold dere unna, for helvete! - Greit.
- Dere er veldig flinke, jenter. - Kom faen ikke...
Patrulje 10 til sentralen. Jeg har en nødsituasjon.
- Hvem har gjort dette mot dere? - En heks og et troll...
De angrep oss i tante Clarisses hus.
Rundt 14-15 år gamle. Slankbygde. En blondine og en brunette.
- Det var to jævla menn i en godtebil! - En godtebil?
Hører du meg? Jeg er på bensinstasjonen.
Janet så jentene du beskrev.
Tuller du?
Jeg sverger!
Kan du si meg hvor tante Clarisse bor?
Janet sa at de skulle til Clarisse Jourdans gamle hus.
De var med moren deres. Janet snakket med en av dem.
Send et team, for guds skyld.
Vi kjører innom sykehuset, så kommer vi.
Mottatt. Over og ut.
Cooper, jeg har informasjon!
Vi må dra. Jeg vet hvor jentene kommer fra.
Beth!
Se på meg! Kom tilbake!
Beth!
Nei!
Beth!
Nei!
- Du ser fantastisk ut, som alltid. - Tusen takk. Ha en fin kveld.
- Så vakker du er. - Du også.
Din verden er perfekt, vennen.
En fantastisk drøm i en fantastisk verden.
- James, dette er moren min. - Hyggelig å møte deg.
- Kan jeg stjele henne i et minutt? - Ja visst.
Denne veien.
Tusen takk.
Ser du mamma? Vink til mamma.
Dette er visst ikke helt din greie, eller hva?
- Ikke akkurat, nei. - Tenkte meg det.
Særlig siden jeg er ferdig med å lese.
- Herregud... - Hva?
Jeg har ventet hele livet mitt på dette øyeblikket,
og nå har det endelig kommet. Jeg vil heller dø enn å høre at...
Romanen din er et mesterverk.
- Hva? - Du hørte hva jeg sa.
Om du ender så mye som et ord,
vil jeg aldri snakke med deg igjen.
Takk.
Takk. Jeg mener...
Tusen takk, mr Lovecraft.
Howard.
Vera...
Ikke hør på henne, Beth. Det er ingenting igjen der for deg.
Hun er søsteren min, mamma.
Verdenen hennes er et fælt sted, vennen.
Men hun er likevel søsteren min.
Vil du virkelig gjøre det?
Ja.
Gå, elskling.
Gå...
Ikke rør deg! Trekk deg tilbake!
Opp med hendene! Langsomt...
Gjør det nå! Opp med hendene!
Ikke rør deg, for faen!
Ikke...
Jeg er glad i deg...
Greit, Beth. Vi er 30-40 minutter unna sykehuset.
Du må visst nøye deg med meg inntil videre.
Du er veldig sterk. Veldig modig.
Jeg vedder på at du driver med idrett. Gjør du det, Beth?
Nei.
Ikke? Da hadde jeg tapt det veddemålet.
Jeg liker å skrive fortellinger.
Tekst: Elisabeth Sihvo Olsen BTI Studios